Oldřich Haičman: Naše cesta do Japonska 
(pátek 9. září 2011)

Apokalypsa na vlastní oči
V pátek (9. 9.) jsme se přesunuli z Ishinomaki do severněji položeného města Kasennuma, kde Charita řídí další projekty a to v oblasti, která byla nejvíce postiženy vlnou tsunami. Když vidíte zničené domy a silnice, hromady odpadků, máte pocit, že vidíte apokalypsu, totálně zničený svět. Navštívili jsme zde projekt tzv. dočasného bydlení, ubikace vystavěné na baseballovém hřišti. Na jedné straně střídací lavičky a uprostřed asi sto provizorních staveb, podobných našim unimobuňkám, které slouží jako bydlení pro rodiny, které se ocitly bez přístřeší. 
Kladli jsme si otázku, proč půl roku po tsunami ještě někteří lidé žijí v takových podmínkách, bez vlastní střechy nad hlavou. Musíme si však uvědomit, že tsunami zasáhlo pobřeží Japonska v délce 500 km a o šířce 200 km - při  přirovnání k našim podmínkám je to území o délce z Prahy do Banské Bystrice a široké z Českých Budějovic do Litoměřic - a celý tento pás je lemován zničenými domy, odpadky, které vlna přinesla, vraky aut navršených i v pěti vrstvách na sobě, některá města vzápětí po tsuami zachvátil požár… Něco podobného si představit snad ani není možné.  Podobně silné zemětřesení v Japonsku nepamatují od roku 1900.
Geologové zjistili, že vlivem zemětřesení se celý ostrov Japonsko „propadl“ o 0,6 metru. Viděli jsme zaplavené silnice, které kdysi vedly po mořském pobřeží. Ostatně i zemská osa se vychýlila o 10 cm. 
Na každém kroku jsme dnes potkávali silné stroje, které odklízejí trosky. Lidé, se kterými jsme hovořili, říkali, že není v silách ani vyspělého Japonska, aby dokázalo rychleji obnovit toto území. Zahlédli jsme obrovský tanker, který obrovská síly vlny tsunami vyvrhly doprostřed silnice - dvacet kilometrů od břehu moře.
Veškerou dopravu v oblasti řídí policisté, mnohde není zapojena elektrická energie, nefungují tedy ani semafory. Lidé chodí v rouškách, protože z mnoha míst se šíří zápach tlejících odpadků. Řada míst zaplavených mořskou vodou nebyla dosud vysušena. Policisté ojediněle dodnes nacházejí v troskách mrtvá těla….        
Stát a pojišťovny s odškodněním prozatím spíše vyčkávají. Stát i pojišťovny sice peníze mají, ale nevědí, zda je opět investovat do tohoto území a rekonstruovat spadlé domy. Obávají se, že podobná vlna může přijít znovu.