Oldřich Haičman: Naše cesta do Japonska 
(neděle 11. září 2011)
 
Dnes dopoledne jsme byli v Sendai přítomni mši svaté, která byla obětována za všechny oběti tsunami a zemětřesení. Sloužil ji biskup ze Sendai pro obyvatele města a blízkého okolí. Po mši pozvali zástupce humanitárních organizací, které navštívili Japonsko, před obětní stůl abychom řekli pár slov o naší činnosti a o naší pomoci Japonsku. 
Panu biskupovi jsme předali sošku Milostného pražského Jezulátka a v proslovu jsme ho ubezpečili, že lidé z České republiky jsou v myšlenkách a modlitbách s japonským lidem a že myslí také na všechny, kteří tragicky zahynuli při zemětřesení. A myslíme také na příbuzné obětí, aby je Pán posiloval. Všichni byli velmi dojati, sklidili jsme potlesk celého kostela.
Jenom na vysvětlenou – většinovým náboženstvím v Japonsku je šintoismus a buddhismus, k nimž se hlásí asi 85 % obyvatel. Katolíků je pouze kolem  0,4 - 0,5 %, tedy asi 60 000 obyvatel. V diecézi Sendai žije katolíků nejvíce, přibližně 10 000. Katolické náboženství v Japonsku je v menšině, dalo by se říci, že se lidé učí žít v diaspoře, která je však napojena i na pomoc mezinárodní Charity. 
Po mši se k nám přihlásila žena, která se před lety do Japonska provdala ze Slovenska. Několikrát se ptala, zda jsme opravdu z ČR, byla velmi překvapena, že se na mši setkala s českými zástupci. Také pro ní bylo novinkou, když  zjistila, jak Charita funguje, vlastně vůbec netušila, že mezinárodní Charita v Japonsku pomáhá. 
Po mši jsme ještě v kanceláři japonské Charity (Caritas Japan) s výkonným ředitelem jejího sekretariátu plánovali další projekty. A poté jsme se rozloučili, předali dárky a odjížděli do Tokia.
Závěrem
Myslím, že úkol naší mise byl splněn. Přijeli jsme poznat zemi a kulturu, zjistit, jak se tsunami a zemětřesení dotkly japonského lidu, projeli jsme oblasti, které byly nejvíce zpustošeny, setkali jsme se s lidmi - s Charitou, s dobrovolníky a s těmi, kterým tito pomáhají a přesvědčili se na vlastní oči, že Charita skutečně dělá dobrou práci. A znovu jsem si uvědomil, jak je důležité, že Charita nedělá práci záchranářů, policie nebo hasičského sboru, ale soustředí se na lidské doprovázení. To hlavní, to nejdůležitější je být s lidmi. S postiženými, kteří přišli o svoji rodinu a pomáhat jim překonat nejtěžší události a situace v jejich životě. A nakonec doufám, že pomoc japonské Charitě tímto nekončí a budeme nadále spolupracovat.